SZÁZ ÉV MEGANNYI TÖRTÉNET
Bepillantás az amerikai Egyesült Államok és Magyarország közös történetébe.
Történelem, politika, diplomácia, tudomány, kultúra.
All we say to America is be true to what you said on paper.
Barátságok, együttműködések, cselekkapcsolatok.
Hungarian Americans are very grateful to what they find here in America.
Szabadság, demokrácia, álmok.
Ahogy mi láttuk az Egyesült Államokat és ahogyan az Egyesült Államok látott minket.
Hungarian Americans are people that want to preserve their heritage.
Száz év megannyi történet.
Magyar vagyok Amerikás Farényel.
Protests for rights.
Podcastcsorozatunk az Amerikai Egyesült Államok Magyarországi Nagykövetségének támogatásával készült.
Azt mondom, hogy aki figyeli a világ történéseit és szerelmes akár a filmművészetnek,
az pontosan tudja, hogy magyarok mindenhol vannak.
Úgy tűnik, hogy a magyarok alapították meg a Hollywoodi filmművészetet,
és szoktuk mondani, hogy gyakorlatilag a magyar kultúra a filmművészetnek szükséges,
vagy talán mégsem.
Szóval vannak olyan területek, ahol nem megkerülhető, hogy magyarokkal találkozunk,
és mindahogy a sorozatban megszoktatták, ha Magyar-Amerikai kapcsolatoknál mindig azt figyeljük,
hogy hol találkozunk Magyar nevekkel Amerikával,
illetve milyen hatás gyakorol Magyarországon különféle területeire az életünknek,
az amerikai kultúra, gazdaság és mi a szerepe ebben a diplomációkban,
hiszen pontosan 101 éve vagyunk egymással,
komplétan diplomációi kapcsolatokban,
de azért ez a magyar-amerikai kapcsolat már jóval régebbre is tekint vissza.
De hogy pontosan mit jelent a kulturális diplomácia,
és mit jelent például a sport diplomácia,
ugyemelkednek ki ezek a területek,
erről még nem lesz eltőnk ebben a sorozatban.
Így aztán most megkértem Bokor Balást,
aki gyakorlatilag a diplomácia szinte minden területekben,
szívesen Bokor Balást,
aki gyakorlatilag a diplomácia szinte minden területén dolgozott,
volt nagykövet Líbiában, Szériában, Cikluson,
aztán volt protokollszakértő és Los Angelesben volt főkonzul,
létrehozta magyar Hollywoodi tanácsot és film szerelmes,
most pedig a Magyar Gizilabda Szövetség,
bennemzetközi és protokoll igazgatót,
hogy segítsen nekünk egy kicsit eligazotni ezen a területen is,
úgyhogy szeretettel köszöntöm.
Szép jónapot kívánok!
Először kezdjük önél,
még mielőtt belevágnánk az amerikai-magyar kapcsolatokba,
mert ön először az Arabországokkal foglalkozott,
a Rapp területen dolgozott, nagykövet volt,
Yemenben, Libanonban, Szériában, Líbiában,
a legnehezebb időszakokban volt ott,
ami után hazajött és protokoll főnökként dolgozott,
2005 és 2007 közön,
és utána egy nagy ugrással,
nem tudom, hogy ez nagy ugrással vagy sem,
de hogy egyegészen másik kontinensre
tette át a szék helyét Amerikában.
Hogy működik ez a diplomáciában,
hogy úgy tűnik, mintha lennének is szakterületek,
másrészt meg úgy tűnik,
hogy az embernek diplomataként,
karrier diplomataként a diplomáciához kell értenie,
és aztán a nyelv tudása határozza meg,
hogy hol tud dolgozni,
vagy mi az igazság a kettő között?
Valóban nagy ugrás volt, ha úgy vesszük,
hiszen 10.000 kilométert ugrott a Budapestről,
Los Angeles-ig,
de a viccet férhetéve,
ez egy nagyon érdekes kérdés,
hogy a diplomáciában mi a jellemző,
mi a jó, ha szakvonalon megy valaki,
tehát mondjuk egy földrajzi területtel foglalkozik állandóan,
vagy pedig különböző helyeket vallal föl,
egyikről a másikra megy.
Hát erre nem lehet egyértelmű választ adni,
mert a legtöbb külügyi struktúrának
megvan a saját érdekerenszere,
és ebben vizsgálja azt,
hogy az adott diplomatákat hova helyezi kép.
Azt azért meg lehet állapítani,
hogy a diplomácia, mint olyan,
az valóban arra szakosodott,
hogy így mondjam, hogy Magyarországot képviseljük,
ugye magyar szemmel nézve természetesen bármelyik ország elmondhatja ezt.
Tehát tulajdonképpen bárhol jelen kell tudni lennünk,
és bárhol el kell tudnunk végezni,
mint diplomata azt a feladatot,
ami az ország képviseletét jelenti.
Volt a magyar diplomáciában egy olyan időszak,
amikor sokkal markánsabb volt a szakmai elkötelezettség.
Hát én is, amikor 1975-ben külügyi ösztöndíjasként elkezdtem tanulni a szakmát,
hogy így mondjam, az akkori egyetlen lehetséges helyen Moszkvában,
a Nemzetközi Kapcsolatok Intézetében,
akkor gyakorlatilag valamennyi magyar ösztöndíjas, akit a külügy kiküldött,
egy szak irányt kapott, én az arab világot.
Tehát magyarán szólva ott a nyelvet is kellett tanulni,
illetve az adott országcsoport, földtrazirégió,
minden vonatkozását legyen, az vallás, kultúra, történelem, gazdaság, bármi.
Tehát azt mondhatom, hogy ez egy hasznos dolog,
hogy ha valaki tud szakosodni, és jól megismeri az adott régiót,
de azért, ha a másik oldalról közelítjük meg,
akkor egy diplomata, amikor elfoglalja az állomás helyét,
akkor valójában alaposan fel kell készülnie,
tehát szak szinten kell megismerni azt az országot, azt a népet,
ahol van meg és képviseli az országát.
Tehát végül azt tudom mondani, hogy mind a kettő vonal jó,
ha valaki szakosodik, bár ez egy kicsit beleterjessé válhat,
ha egész életében ugyanott dolgozik,
talán azt hiszem, hogy a személy szempontjából is jobb,
ha különböző helyszínek vannak.
Ugye, akkor, amikor kikerült 2007-ben Amerikában,
akkor ön előtte az Arabországban dolgozott,
most mondta, hogy nagyon fel kellett készülnie.
Amellett, hogy a könyvei alapján is tudjuk önről, hogy film szerelmes,
tehát hogy ott azért Hollywood magához is vonzotta ön.
Azért nyilván egy külön felkészülési időszak volt, mielőtt kiment.
Mennyi idő kellett ahhoz, hogy amellett, hogy az embernek van egy általános művetsége,
fel tudjon készülni diplomataként ahhoz, hogy ott képviselje Magyarországot,
illetve nyilván, hogy ez egy kétirányú folyamat,
tehát hogy ugyanúgy diplomataként Magyarország felé is kell képviselni Amerikát.
Nagyon általánosságban elmondhatjuk azt, hogy általában véve nyári időszakokban vannak a válatások,
a külképviseleteket, és az előző év vége felé, második felében tudja meg,
ha nagyszámok törvényét veszem, hogy rengeteg váratlan eset is van,
azt az, illetve hogy kiutazik valaholva.
Tehát egy bűfél év biztos, hogy rendelkezésre áll arra,
hogy megpróbálja kívülről, belülről megismerni azt az országot.
Természetesen, ha már volt külszolgálaton, ha már volt diplomáciai munkája,
akkor nagyjából tudja az ember, hogy hova kell nyúlni, tehát mit kell megismerni.
Természetesen, ahogy ön is mondta, az általános műveltség az egy adott alap ehhez a szakmához,
és aztán az adott időszakban, mondjuk fél évben, tényleg a politikai rendszer, gazdasági felépítés,
és aztán megyünk sorba, amennyi idő van, hogy hova jussunk el, kultúra természetesen benne kell, hogy legyen.
Ugye a diplomácia önmagában, mint legfontosabb tevékenységik kör,
mégiscsak a gazdasága kereskedelem, hiszen nekünk minden meg kell tennünk azért,
hogy a magyar és mondjuk az amerikai, most konkrét esetben kapcsolatokból, Magyarország számára lehívjuk azokat a pozitívumokat,
amiket tudunk kereskedelni, ügyletek, gazdasági kapcsolatok, olyan megállapodások,
egyezmények, amelyek a gazdasági kapcsolatokat segítik.
De hát azért azt szoktam mondani, hogy a diplomácia kicsi triviálisan fogalmazva olyan, mint egy bolt,
hogy mindent el kell adnunk Magyarországból, és mindent meg kell vennünk a fogadó országból,
hiszen mikor megkérdezik, hogy mivel foglalkozik egy diplomata, akkor egyszer még nagyon régen azt mondta, hogy mivel nem.
Bármivel kell foglalkozni, ha mezőgazdasági együttműködésről van szokva.
A mezőgazdasági együttműködés, a tudományos tudományos, természetesen ez nem jelenti azt,
hogy egy diplomatának minden szakterületen fantasztikus, csúcs, professionális ismeretekkel rendelkező szakembennek kell lennie.
Tehát én csillagás soha nem leszek, de attól még a magyar-amerikai csillagászati együttműködésben most mondtam egy példát.
Természetesen be kell indítani a dolgokat, minden meg kell tenni ahhoz, hogy aztán majd a szakemberek a részleteket kidolgozzák.
De a diplomáciának tulajdonképpen fel kell tárnia, elő kell készítenie azokat a dolgokat, amelyeket utána tovább lehet folytatni.
Ugye őn a Busz kormányzat idején volt főkonzol Los Angelesben. Mi a különbség egy főkonzol és egy nagykövet feladat a között?
Igazándiból ahhoz, hogy ezt megértsük, azt kell megérteni, hogy milyen a külügyi képviseleti struktúrát.
Természetesen nagykövetség minden országban, a fővárosban van.
Ez egy adott országnak a politikai képviselete, a fogadó országnál, hiszen ott van az államfő, a kormány.
Ugye a nagykövet egy megbízó levelet ad át az adott, a küldő ország államfőjétől a fogadó ország államfőjének.
Tehát logikus, hogy ott kell dolgoznia, ahol az ország központja fővárosa van.
Ez a nagykövetség. Főkonzolátusok azok pedig egy adott ország más fontos nagyvárosaiban vannak.
Ezek a főkonzolátusok az adott országtól függően különböző érdekek alapján kerülnek létesítésre,
vagy azért, mert például Magyar Diaspora van ott, akár a szomszéros országokban lehet ezt látni.
Eszék, Kassa, Kolozsvár, Csíkszereda, csak mondtam példákat, Berekszász.
Vagy olyan fontos központok, ahol gazdaságig, homoly kulturális érdekeink vannak,
legyen az Hong Kong, Shanghai, Milánó, de Los Angeles is pont egy ilyen volt,
ahol egy kicsit ebben a konkrét esetben összeértek a szálak, hiszen ugye gazdasági központ is nagyon fontos,
Magyar Diaspora is jelentős, és amellett egy rendkívül fontos kulturális, filmipari, szórakoztatóipari központ.
Kalifornia, amelynek jelentős város a Los Angeles, az mégis csak Amerikán belül is az egyik legerősebb gazdaságilag állam.
Tehát a főkonszulátus és a nagykövetség ilyen szempontból így különbözik egymástól,
egyébként meg nagyságrendileg ugyanazt a feladatot látja el,
Minus egy, hogy nem tudja a legfő politikai képviseletet ellátni a főkonszulátus, hiszen az kizárólag a fővárosban levő nagykövetség feladata.
Hogy jelenezni az akkori diplomáciai kapcsolatokat a két ország között?
Hát Magyarország és Ameriká között ugye most 101 évünk van már, azért ez egy jelentős időszak.
Természetesen van olyan ország, amelyen jóval hosszabb diplomáciai kapcsolatunk is van,
de azért az egy évszázad egy fontos mérföldkő.
Én azt hiszem, hogy ezen belül általában a magyar-amerikai kapcsolatokat mindig az jellemezte,
hogy magyar részről beszélve, hogy mindig törekettünk arra,
hogy egy ilyen nagy országgal a világpolitik, a világgazdaság meghatározó elemével,
szuperhatalommal, hogy így mondjam, jó kapcsolatba legyünk.
Ez adotság, hiszen egy nagy ország, amely meghatározza a világ számos dolgát,
persze, hogy egy olyan kapcsolat kell, hogy legyen, amelyből mi profitálható magunk számára.
Nem lehet semmi bevenni egy ilyen országot.
A mellett, ha megnézzük ezt az országot, a magyar emigráció szempontjából az egyik legjelentősebb ország.
Millió fölött van azoknak a száma, akik valamilyen szempontból magyar hátterűnek vajják magukat,
Amerikában a különböző népszámlálások esetén szokott ilyen kérdés felmerülni.
Ezek a magyarok a magyar-amerikai kapcsolatok szempontjából nagyon fontosak.
Nem mindegy, hogy velük vagy működünk.
Na most azon kívül, hogy éppen ugye a két párt rendszerben, ami Amerikában működik,
éppen a demokraták vagy a konzervatívok vannak hatalmon.
Ez nem hiszem, hogy alapvetően határozza meg, ami kapcsolataink színvonalát.
Hangulatát meghatározhatja természetesen, hiszen a pártideológia az elméleti háttér
lehet közelem vagy távolabb álló hozzánk, illetve az éppen regnáló magyar kormányhoz.
Hát ez már pártvonal is.
De én azt hiszem, hogy abból kell kiindulni, hogy alapvetően összeségében a kapcsolatok mindig jók voltak.
Most is nem mondhatjuk azt, hogy a magyar-amerikai kapcsolatok rosszak.
Kétségtelenül vannak olyan problémák, amelyeket nehéz esetleg áthidalni,
vagy sokat kell dolgozni, hogy a közös nevezőre jussuk.
De ha megnézzük a befektetéseket, amerikai befektetéseket Magyarországon,
a magyar-amerikai kereskedelen volumenét, azt, hogy nincs olyan területe az életnek gyakorlatilag,
amelyen ne lenne valamilyen kimutatható és számoltavul kapcsolat,
hát ez mindaz jelenti, hogy egy egészségesen létező két oldalú kapcsolatrendszer van.
Az, hogy a politikai viták egyszer-így egyszer úgy befolyásolják,
kicsit mérgesebbek néha, kicsit megengedőbbek néha, kicsit vitatkozóbbak néha.
Én azt hiszem, hogy ez természetesen vele járolja a mai modern világnak.
Akkor, amikor 2007-ben átvette a Los Angelesi főkonzuli posztot,
akkor mik voltak azok a fő sarokpontok vagy elképzelések,
amelyeket úgy gondolt, hogy az alatt az 5 év alatt meg fog valósítani?
Hát ugye, ahogy ön is mondta, az rendben van, hogy van egy általános jó kapcsolat a két ország között,
de azért a személyek mindig meghatározzák valamennyire azt, hogy hogy működik az az aktuális terület,
mint ahogy most is mindenki nagy vállalkozással tekint arra,
hogy az új amerikai magyar nagykövet, az mit fog magával hozni?
Mit hozott ön 2007-ben?
Igen, hát amikor egy misszió vezető legyen az nagykövetséget vezető diplomata
vagy főkonzulátust vezető diplomata kiérkezik az állomás helyére,
akkor természetesen egyfajta intézkedési terv, feladat terv, akció terv van a puttonjában.
Na most ez általában úgy szokott összeállítása kerülni, hogy ugye a Külügy Minisztérium struktúrájában tudjuk,
hogy vannak úgynevezett területi főosztályok, amelyek az adott földrajzi régióért felelősek,
azt irányítják az ott lévő külképviseleteket.
No és hát amerikai főosztály, ugye konkrétan, természetesen ott az adott kormánypolitika mezdjéjén,
annak megfelelően, azoknak az elvárásoknak megfelelően, a szakmai gremium a nagykövet jelöltel,
vagy főkonzult jelöltel, közösen kialakít egy ilyen programot, egy ilyen tervet,
nagyköveti feladatt tervet, vagy főkonzulit, amely alapján kell dolgozni.
Tehát természetesen, ezt azért mondom, mert nagyon fontos a személyiség, a személyi konkrétan,
de azért mégiscsak itt egy közös dologról van szó.
Tehát soha nem lehet azt képzelni, hogy egy nagykövet bármit tesz,
azt saját maga kutfejéből teszi, és nem a központtal egyeztetve.
Természetesen bizonyos helyi sajátosságokat neki kell eldönteni,
de azért mégiscsak egy központi iránymintatás alapján.
Nos, amikor én kiérkeztem 2007-ben Los Angeles-be,
akkor természetesen, ugye itt nemcsak Los Angelesről van szó,
tehát azért az hozzátartozik, hogy a Los Angelesi főkonzulátus vezetője
az 19 amerikai államot felügyel.
Le van osztva az Amerika Egyesült Államok területe,
az összes állama különböző képviseleteink között, ugye van
a Washingtoni nagykövetség, van a New Yorki,
Chicagoi és Los Angelesi főkonzulátus.
Nos, Los Angeles 19 állam.
Ez azért érdekes, mert a legnagyobb gazdasági kapacitással
rendelkező államok itt voltak, Texas beleértve Kaliforniát.
Tehát a gazdasági, a kereskedelmi kapcsolatok mindenek felett léte,
hogy így mondjam, az természetesen a Los Angelesi főkonzuli beasztásra is
vonatkozott, hogy megtaláljuk azokat az együttműködési lehetőségeket,
amelyek hasznot tudnak hozni Magyarországnak.
Tehát a gazdasága kereskedelem.
A másik természetesen a kultúra, hiszen pontosan tudjuk,
hogy nem csak a filmipar, hanem a szórakoztató iparközpontja is Los Angeles,
de ha a filmnél maradunk, ami azért markánsan az egyik legfontosabb,
hogy úgy mondjam, iparág a kulturális téren,
akkor Los Angeles az a helyszín, ahol ezzel lehet komolyan foglalkozni.
És a harmadik dolog, ha így mondam, az a triász, az pedig a kint levő magyar kolónia diaspora volt,
hiszen azt kell mondjam, hogy a legszínesebb magyar közösség,
azért a nyugati parton található, fantasztikus emberek élnek ott, magyar származások,
akik amellett, hogy fantasztikusak saját személyiségükben,
rengeteg olyan van közöttük, aki valamiért kimagaslu a saját területén szakmájába.
Legyen az a tudomány, a film, a kereskedelem, Nobel-díjasok.
Szóval egy olyan kincses tára a magyar háterű, magyar származású, magyar születésű embereknek,
hogy ezt vétek lenne, ha nem használnánk ki és nem próbálnánk velük együttműködni.
Én amikor kint voltam bő öt évet Los Angeles-be,
akkor gyakorlatilag nem volt olyan nap, hogy ne örülhetem volna annak a teljes kintlétem ideje alatt,
hogy új és új fontos személyeket ismerek meg, akik magyar származások.
Természetesen nem csak magyar származás olyankal foglalkoztam, de azért ez egy fontos szelete volt.
Olyannyira megfogott ez a dolog, hogy 2010-ben írtam is egy olyan könyvet, hogy távolban magyar,
ez 56 nyugatiparton élő magyar származású amerikai magyarral interjú kötett.
Fantasztikus dolgokat látunk, hogy a Mars robotot, a Holdiárót kifeleszte föl és az magyar,
a legfontosabb csillagászati távcső.
De olyan magyarral is találkozhattam, aki Ronald Reagan elnök szársagédje volt,
négy csillagos tábornok, aki azt a bizonyos fekete táskát, atom táskát,
ahogy szokták mondani, hordozta most a Houstoni Szent Tamás Egyetem Rektora éppen,
vagy olyan ember, aki űrben járt, mint első turista, ugye Charles Simonyi,
vagy az egyik leggazdagabb amerikai udvárházi Steve, aki gyakorlatilag azt hiszem,
hogy 80 légitársaságnak leasingelte a Boeing gépeit a világon, köztük annak idején még a Malévnak is.
Na, hosszú a sor, tehát húzhatnám, alasztatnám ezt, természetesen közöttük számtalan filmes nagyság is volt.
Tehát ez a három, a gazdaság, a kultura és a diaspora volt az én puttonyomban a legmeghatározóbb csomag,
és ez irányban próbáltam, és azt hiszem, hogy elég sok siker tudtam felmutatni a több mint öt év alatt.
Ez egy termékeny talaj volt ott.
Ugye mondja azt, hogy elég termékeny munkát tudott ott végezni,
azt néztem, hogy hihetetlenül aktív időszak lehetett, mert nem csak az a könyvek, amiket megírt akkor, vagy aztán, amik megjelentek,
ugye mert közben megjelent aztán a My Hollywood is, akkor a Római Tál New Yorkban, tehát hogy több könyvet is írt,
úgyhogy itt az írói pályafutását is azért rendőrletlenül megalakasztva.
De hogy amit önről olvastam, és többek között a kintélő magyarokról, hogy számukra meglepő volt, hogy a Los Angelesi konzul fogja magát,
és eluta az ég különféle rendezvényekre, nem csak kulturális rendezvényekre, hanem is se településeken, a magyar diaszporák saját rendezvényekre.
Tehát maga ez a személyes kapcsolat, ez úgy tűnik, hogy elég fontos volt az ön számára, hogy minden személyesen éjem,
megtapasztaljon meg, és nem csak diplomataként azt mondja, hogy na jól van támogatlak benneteket, akár nyilatkozatokkal, vagy valamennyi pénze,
hanem hogy ott is legyen.
Így van, hát az én felfogásom szerint alapvető az, hogy egy diplomata az egy, hogyha rendkívül nyitott, rugalmas, aktív valaki legyen,
akinek a tevékenységében a személyes kapcsolatok meghatározó szerepet játszanak.
Én nem hiszem azt, és nem is tudok semmi olyannal egyetérteni, ami azt mondja, amit ön az első felvezető mondatában mondott, hogy távolról.
Ez nem lehet egy jó diplomáciai tevékenység, ha valaki csak távolról.
Bizonyos esetekben nem lehet mindig odautazni, természetesen, de hogyha az ember a saját területén nagy vonalakban nem ismer minden,
vagy legalábbis nem kerül kapcsolatba minden meghatározó szereplővel, akkor már is azt kell mondani, hogy nem volt eredményes.
Én igen, mindig arra törekedtem, hogy azért 19 állam bele kell gondolni, hogy Alaska-tól, Hava-ig, Új Meksikó-tól, Texas-ig,
vagy Colorado-tól, Nevada-ig, tehát rengeteg állam, rengeteg esemény, rengeteg történés és rengeteg magyar is.
És amellett azért nem gyozom hangsúlyozni, hogy a diaspora az egy fontos szerepe volt, vagy része volt a tevékenységem, de mégsem a meghatározó.
Hiszen nem a magyarok miatt voltunk elsősorban, természetesen én a saját lehetőségeimet, aktivitásomat, rugalmaságonat megpróbáltam alatt felhasználni,
hogy kiemelt figyelmet biztosít, csak ennek a vonalnak is. Én az öt év alatt arra nagyon büszke vagyok, és ez, hogy mondjam, egy egyszerű pufogtatás lenne,
ha nem kaptam volna erre visszajelzéseket is a magyar közösségtől, hogy sikerült párt és ideológiai színezettől,
függetlenül minden magyarral, minden magyar csoporttal jó kapcsolatot kialakítani. Amikor én ott voltam, akkor például a loszangeleszi magyar ház,
ami egy kulturális központ, az a valóban felnőtt folyamatosan egy soha nem látott szintre a programjaival, a részvevők számával,
hiszen a Nagykövetség, illetve a főkonsulátus, a loszangeleszi főkonsulátus igenis markánsan letette a voksát akkor a magyar közösség mellett,
és az volt a helyszíne akkor elsősorban az egy házak mellett a magyar közösség különböző ünnepeknek.
Tehát nekem fantasztikus érzés volt látni, szélső bal oldalival beszélgetni, most direkt tarékíroztam egy olyan rendezvényen,
amit mi szerveztünk mondjuk a magyar házba, és eszükben nem jutott egymást püfölni már szóban,
hanem érezték, hogy ott egy közös magyar rendezvény van, ahol nem az a lényeg, hogy milyen színű vagy,
hanem az a lényeg, hogy megpróbálom közösen fellépni magyar érdekekben a magyar-amerikai kapcsolatok keretén belül.
Meghirdette a Kultúra a Nyugati Parton is című kapcsolatvelvételé projektet. Miért volt erre szükség?
Ekkora volt a különbség, amikor kiment a kereti és a nyugati part között?
Hát ez egy érdekes sztorgép, ugyanis ez egy ilyen, hogy mondjam, kényszer cselekvés volt, nem biztos,
hogy a legjobb szót használom erre. Azó arról volt szó, hogy 2008-ban a magyar állam, a magyar kormány meghirdette az úgynevezett
Csordultig Magyar Extremely Hungry, most a fordítás nem én végeztem, hanem ez volt a hivatalos fordítás,
kulturális rendezvény sorozatot az Amerikai Egyesült Államokban, magyar kultúra az Egyesült Államokban.
És az, amikor elkezdték tervezni, akkor arról szólt, hogy az ország minden részén, de természetesen azért a fővárosra,
Washingtonra és New Yorka koncentrávad, az ország minden részén lesz egy éven át egy csomó magyar program.
Mire a végéhez értünk, nevezetesen elindult a program, kiderült, hogy a támogatási rendszer és egyáltalán a programok
szinte, hát nem szinte, kizárólag Washingtonra és New Yorkra összpontosultak, és sehova máshova.
Ezért nem volt más lehetőségem, próbálkoztam az akkori kulturális vezetésnél, de sikeretelenül ez volt az álláspont.
Ezért a los angelesi főkonsulátus lehetőségeit figyelembe véve, arra az egy évre egy markás figyelmet kívántam
szentelni a magyar kulturának, és ezért lett egy kicsit ilyen dafke tüske, hogy a nyugati parton is.
Magyar kultúra, a nyugati parton is, mert tényleg kollégáimmal, illetve azokkal a nyugati parton élő magyar vezetőkkel bizony dühösek voltunk,
hogy egy ilyen fontos esemény, egy egyéves kulturális rendezvén sorozatból kimarad az ország egy jelentős része,
és csak a keleti partra, a fővárosra és New Yorkra koncentrált.
Ezért aztán természetesen nekünk az anyagi lehetőségeink minimálisak voltak, mert ugye a központi bűncséből nem jutott, azért nem jött erre.
Ezért kénytelenek voltunk a kreativitást felhasználni, részényt a kapcsolatrendszer.
Számos olyan magyar művész, ki tudtunk utazni, aki hajlandó volt kompromisszumot kötni, hogy ő megveszi, vagy megfinanszíroztatja valakivel a repülőjegyét.
Mi meg a szállítását, ellátását, szállását biztosítottuk.
Tehát ahogy ugye már többször mondtuk, a kapcsolatok ezek a legfontosabbak.
Aztán számos olyan Amerikában, pontosabban nyugatiparton, vagy ebben a 19 államban, amit felügyeltem, élő amerikai magyar művészetünk összefestők,
akiknek a magyarságát próbáltuk az amerikaiságával összehozva propagálni.
Tehát a magyar kultúra nem feltétlen magyarországi kultúráját jelentett a mi esetünkben, hanem amit a magyar egyetemes kultúrából össze tudtunk hozni.
De én azt hiszem, hogy nem volt az egy év, sőt mi túl teljesítettünk, mert másfél évet tartottuk ezt a magyar kultúra nyugatiparton is,
nem volt olyan hét, ahol egy-kettő program legalább ne lett volna, és nem csak Los Angelesben, hanem a 19 állam számos más nagyvárosában is.
Ugye tudjuk, hogy Magyarországon azért elég jól ismerjük az amerikai kultúrát. Mennyire ismerik Amerikában a magyar kultúrát?
Mert ugye mi azt gondoljuk, hogy mindenki tudja, hogy rengeteg képviselője a különféle művészeti ágaknak Amerikában magyar származásokról,
de azt gondolom, hogy ez Amerikában különösebben azért nem nagyon érdekli az embereket, hogy ki volna jött.
Igen, alapvetően az amerikaiak, akik bárhol is születtek, bárhonnan is származnak, amerikainak valják magunkat.
Én azt hiszem, hogy talán az én kintlétem alatt is volt már egy olyan, hogy mondjam, csak változás, amit elsősorban amerikaiak mondtak nekem, illetve hívták fel a figyelmet,
hogy ennyire inkább szerették akkoriban, és ma is szeretik az amerikaiak azt mondani, hogy amerikán hangérien, amerikai magyar, amerikán grík, amerikai görög, s.t.
Tehát persze amerikai, az az első szó, de mégis a hátterüket is szeretik most már felfedni.
Amikor magyarországon és a magyar kultúra ismeretéről beszélünk, akkor azért nem szabadna jönnek lennünk, és látni kell, hogy az egyszerű, az rossz szó, az általános, a normál, a társadalmi ember, a társadalom normális tagja,
nagyon keveset tud magyarország kultúrájáról és magyarországról egyáltalán.
De ez nem csodálatos, tehát nem arra kell gondolni, hogy miért mi maradtunk, általában Európáról is keveset tudnak.
Tehát azért, hogy mondjam csak az érdeklődés központja azért a saját mikroklimájuk.
Nem kell azon csodálkozni, Európában is találkoztunk olyanokkal, akik Budapestet és Bukarestet összekeverték már többször.
Na Amerikában, ha egyáltalán egy kis amerikai faluban bárki hallott Budapestről vagy Bukarestről,
akkor nem az lesz a kérdés, hogy összekeverik vagy nem, hogy egyáltalán mi ez.
De azért legyünk nagyon őszintén, ha elmegyünk egy kis magyar faluban, azért nem biztos, hogy az amerikai kultúráról-ot bármit megtudunk.
Tehát az ember általános műveltsége ma már megváltozott, annál is inkább, mert beüti a Google-ba és ott van 5 perc múlva, vagy 1 perc múlva.
Tehát én azt hiszem, hogy nem kell lennek olyan nagy jelentőséget tulajdonképpen, hogy mennyire ismernek,
hális tennek, meg kell tennünk és meg is teszünk mindent, azért minél jobban ismerjenek,
de azért, ha őszintén vagyunk, akkor a képzettebb körök, a képzett, a társadalom képzettebb rétegei azok,
akik érdeklődnek a másik iránt, akik nyitottak a másik iránt, azok rendelkeznek információval.
No aztán persze előkerül, ha az ember azt mondja, hogy hallottál erről, ó, igen, tényleg magyar volt?
Hát azért nagyon sok Nobelbíjas amerikai magyar volt, akik közül jópárról tudták.
Amerikában is egy magyar származás, jópárról nem. Itt vannak a filmesek is.
Hát ugye pont nem olyan régen sikerült egy kézikönyvet összeállítanom, 58 olyan oszkárdíj van ma,
amely valamilyen magyar vérvonalhoz vezethető vissza, vagy azért, mert Magyarországon született,
vagy a szülei, vagy valamelyik távolabbi felmenője született Magyarországon.
Na most ezek közül sokan maguk sem foglalkoztak azzal, hogy ők magyar származásak.
Most csak egy példát, hogyha Robert Downey Jr.t veszük, aki az egyik legjobban fizetett Hollywoodi férfisztár,
hát ő sem azzal foglalkozik éjjel nappal, hogy az ők anyja és az ők kapjat a zsidó temetőben fekszik.
Mert ez így van. De azért ez egy távoli múlt.
Tehát ha egy közelembi dologról van szó, hogy ő maga, vagy a szülő,
egyik közül valaki Magyarországon született, akkor természetesen egy más dolog.
Jamie Lee Curtis, amikor itt volt tavaly nyáron Magyarországon,
fantasztikus elérzékelődséggel látogatott el oda, ahol az ő nagyapja született,
és onnan ment el, Máté Szalkáról onnan ment el Amerikába,
ahol Tony Curtis, az ő apja, már megszületett.
Na, hát számtalan ilyen sztori van. Vannak olyan amerikai magyarok,
aki kifejezetten büszkék, és nem kevesen vannak a magyarságukra,
és ezt hirdetik is. Van, aki nem foglalkozik ezzel, de nem tagadja,
és semmi szégyelni valója nincs ebben, és aztán van a harmadik kategória,
amik ilyen olyan-amolyan személyes okoknál fogva nem szívesen foglalkozik a gyökereivel.
Ugye arról beszélgettünk, hogy a magyar és az amerikai kultúra mennyire ismerik egymást,
gondolom a kultúri otomácián a kont az a lényege, hogy oda vigni a kultúrát a fogadó országban,
megmutatni minél több szegmenség, de az is, hogy felfedezni például Amerikában ebben az esetben,
azt, amit még Magyarországon talán kevésbeismerünk, vagy ismerünk, de nem jutott el hozzánk,
élőben a kultúrának az a része. Mennyire tudja összerakni, mennyire tud ilyenkor
egyen súlyozni az ember, hogy meglegyen ugye ennek a hármasnak, hogy közben az ottani magyar kultúrát is
megismerni és népszerűsíteni itthon is, meg otthon. Hogy lehet megteremteni azt az egyen súlyt ebben a hármas felosztásban,
hogy mindenki megkapja azt, ami hát amire vágyik valójában?
Az egyen súlyt azt úgy lehet megteremteni, hogy ebben a hármas rendszerben, amit felvázoltunk,
hogy azért mindig vannak prompt adott időszakra vonatkozó konkrét célok, amelyek hol az egyiket, hol a másikat emeli ki a többi közül.
Tehát azért, amikor mondjuk egy gazdasági vonalom elindulunk és megéret valami, akkor arra koncentrálunk,
hogy abból valóban konkrét eredmény legyen, ahol a kultúrában, akkor a kultúrában.
Na most az, hogy természetesen mindent megpróbálunk idehozni Magyarországról, hogy így mondjam, és kivinni oda, mert ugye ez egy pölcsönös dolog,
az pedig azzal jár, hogy az ember állandóan képpen legyen és állandóan tisztában legyen azzal, hogy milyen folyamatok, milyen újdonságok vannak,
akár a kultúrában, akár a gazdasában, akár a magyarokkal való kapcsolatrendszerben.
Na most értelemszerűen minket az is érdekel, hogy mondjuk az amerikai kultura idejöjjön Magyarországra,
de azért hál'a istennek van amerikai nagy kevésége, aminek az a feladat, hogy a saját kultúráját Magyarországon eladja idézőjelben.
Nekünk pedig inkább az, hogy a magyart vigyünk oda. Természetesen nyitott szemmel kell járni, és ha az ember lát valami olyan dolgot,
akkor nem várjuk azt, hogy majd a másik fél a saját kultúráját, a saját gazdaságát intézze, hanem mi is megpróbálunk ebben tevékeny-selekvőekkel enni.
De azért alapvetően a magyar érdek dominál, az határoz meg mindent, hogy piacról mikor mit veszünk be a kosárba.
Ugye azzal kezdtük a beszélgetést, hogy hivatásos diplomata és emellett protokollszakért diplomáciai protokoltanít.
Láttuk azért a világban, hogy hát maga a protokoll, az etiket, az időnként egy olyan terület, amit úgy, és te nem tudom, hogy szívesen,
vagy a nem hivatásos diplomaták csak úgy zsebből és azért, mert nem néznek utána áthágnak,
de mintha ez a területis változásokon keresztül menne, viszont amint megtörténik egy ilyen áthágás, azért arról olvasunk a sajtóban,
hogy azért ez milyen szörgű, rettenetes, aztán nem történik semmi. Szóval hogy működik ez most a világon?
Igen, ez jó meglátás. Hát nézzel, én ugye gyakorlatilag 40 évig voltam, 2015-ig hivatásos diplomata, azóta már nem foglalkozom diplomáciával,
legalábbis napi gyakorló szinten, már nem vagyok a külügyminisztérium kötelékeiben, de hát a protokol az pedig természetesen,
hogy mikor én Los Angeles előtt az utolsó külszolgálatom előtt az állami protokol vezetője voltam, az egy fantasztikus, érdekes időszak volt.
Egy rendkívül aktív magyar politikai időszak volt, és rengeteg külföldi érkezett vezető Magyarországra.
Na most a protokol, mint olyan, az gyakorlatilag a diplomácia része. Tehát protokolnélkül a diplomácia nem megy ilyen vagy olyan mértékben része kell, hogy legyen.
Az, hogy mennyire változik? Hát változik, és vannak olyan törekvések, hogy ne nagyon figyeljünk a protokolra, de ezt nem lehet valójában megtenni.
Tehát ön is említette, hogyha baj van, ha valaki áthág valamit, az önmagában még nem egy szörnyű dolog, de a következményéről hallunk.
Hát így van a protokol, az egyfajta kresz. Gondoljuk csak el, hogyha kivennénk az utcai forgalomban a jelzőtáblákat, minden jelzőlámpát elsötéttenénk,
hagynánk az autósokat, hogy menjenek, hát abból egy káosz lenne. Ugyan ez a protokol is jelzőtáblák vannak lerakva, és az alapján lehet kövesszkeztetni,
hogy akkor majd jobbra tudok fordulni, vagy balra, vagy meg kell állnom, vagy elsőbséget kell adnom, és így tovább.
Tehát a protokol az egy speciális jelzőrendszer, ami segíti a diplomáciát, amely gyakorlatilag kézenfektvővé tesz különböző cselekményeket és lépéseket,
mert ha a protokol mentén haladunk, akkor nagyjából ki lehet számítani, hogy hogyan tovább majd a következő lépés után.
Na most értelemszerűen nem kell egy spanyol királyi etiket szerint működni a mai protokolosoknak,
tehát teljesen természetes, hogy a protokol is modernizálódik.
Pontosabban nem az, hogy modernizálódik, hanem alkalmazkodik az új körülményekhez.
Gondoljunk bele, hogy egy 20-30 évvel ezelőtt egy államfői látogatás, most egy direkt nem sokkal régebbre megyek vissza,
pár napot vett igénybe, két-három napot legalább.
Hát ma munkalátogatások van, meg egy-két órát tartózkodik a vezető a másik ország fővárosában,
és az alatt leremdezi, tehát a protokolnak is zanzásítva és gyakorlati a szempontból kell érvényesülni.
De ezzel együtt én markánsan azt hiszem, mert azt vallom, hogyha valaki a protokoltól meg akar szabadulni,
és teljesen ki akarja gyomlálni, hogy így mondjam, a diplomáciából, az rosszat tesz a diplomáciának,
mert ezek velejáró a diplomáciának, ezek a szabályok, és szükség is van rájuk.
Mondom figyelembevéve azt, hogy aklimatizálódunk a mai modern időköz, kevesebb külsőség,
de hogy mondjam, a politika és a diplomácia néha igényli a külsőségeket,
mert az is mutat valamit, hogy hogy fogadunk egy másik ország államsőjét, hogy fogadjuk, milyen szeremoniával.
Ezek a tiszteletjelei, a kapcsolatok fontosságát is demonstrálják, hogy mennyi idő alatt ad át egy megérkezett,
nagykövet megbizó levele, ha gyorsan átadja, akkor valószínűleg jó a két oldalú kapcsolata két ország között.
Ha váratják, akkor az valamiért történik, jelzést akarnak adni neki, vagy rossz a kapcsolat,
és százezer ilyen példát lehet felsorolni.
Ugye azt mondjuk, hogy globalizálódik a világ, az emberek mindenhol ugyanolyanok, mert emberek vagyunk mindannyian,
de közben azt is látjuk, hogy ezzel a globalizációval egy időben azért nagyon erőteljesen megjelennek a különféle kultúrákeveredéséből adódó konfliktusok,
pontosan azért, mert hogy a világ borzasztóan átjárható is lett ezzel a globalizációval egy időben.
Gondolom, a diplomáciában is van egy olyan része vagy olyan jelentősége a protokolnak, hogy pontosan ezeket a kulturális különbségeket áthidalni,
illetve egyszerűbbé tenni a közlekevés a kultúrák között.
Így van, ez egy fontos momentum, mert valóban az érzékenység az egyes kultúrák között nagyon nagy,
és mindenki természetesen a saját mikroklimáját, kultúráját, szivilizációs körét próbálja legfontosabban tartani,
ez önmagában nem is baj.
De hát azért gondoljunk arra vissza a régi mondása, hogyha Rómában vagy, akkor viselkedj úgy, mint a rómagya.
Tehát ez ma is érvényes, amikor elmegyünk valahová, akkor tiszteletben kell tartanunk a másiknak a szokásait.
Ezt elvárhatjuk mi is, ha hozzánk jönnek, teljesen természetes.
Tehát amikor itt a különböző kultúrák harcáról beszélünk, akkor bizony a mai modern korban lehet vizsgálni azt a kérdést,
hogy egyes kultúrák mennyire toleránsak a másik irány.
Toleránsnak kellene lenniük, hiszen ez egy alapvető tiszteletet ad a másik irám.
Amelyiben tiszteletet akarunk adni, mert lehet, hogy pont az a meglátás, a törektvés, hogy lesajnáljuk a másikat,
a feljelb valóságunkat bizonyítsuk, ez is előfordulhat.
De én azt hiszem, hogy különösen politikai diplomáciai szinten,
azt cselekszik bőcsön, aki a másik másságát és sajátosságát figyelembe veszélye, és tiszteli azt.
Vagy legalábbis tiszteletben tartja azt.
A kultura mellett, amire azt mondjuk, hogy az a legjobban kötőzze az embereket,
hiszen legegyszerűbb befogadni a kulturális értékeket, a sport a másik,
ahol teljesen mindegy, ki hol született, mit gondol a világról, össze tudjuk méledni a sajátudásunkat.
Számomra meglepő volt, amikor kerestem önt, és egyszerűen láttam,
hogy így a diplomácia kultúra után most a Magyar Vizilabda Sövetségnek a protokol igazgatója.
Szóval, hogy keveredett a sporthoz, a diplomációhoz, vagy a protokolnak mindegy, hogy melyik területen működik,
mert mindenhol szüksége van rá?
Ez így van, hát ez a nemzetközés protokol része a Magyar Vizilabda Sövetségnek,
itt már 2019 óta három éve itt dolgozom.
Én nagyon soha nem sportoltam, hogy mondjam csak hivatásszerűen,
de viszont mindig is szerettem a vizes sportokat a vizet,
Balaton-nál nőkben föl és imádtam mindig a vizet azóta is szeretem.
Hát természetesen nem egy egyenes út vezetett ide, hanem éppen egy,
hogy mondjam a csillagok szerencsés állása úgy tetszik, mert éppen befejeztem egy megvizatásomat,
ami a kulturával volt összefüggésbe a magyar alkotóművészek non-profit szervezetében
voltam stratígiai igazgató és ez a megvizatás lejár.
És akkor egy baráti kapcsolaton keresztül, ami pont a protokolhoz füződik,
ugyanis hívó szót kaptam a szövetség vezetőjétől és örömmel tettem ennek eleget, hogy ide jöjjek.
Ez is a személyes kapcsolatok, mint minden.
Valószínű, ha nem ismertük volna egymást, nem tudtuk volna sok mindent a másikra,
akkor a hívó szó sem lett volna és én sem jöttem volna így.
Mennyire meghatározó egyébként a két ország kapcsolatában, Amerikai és Magyarország kapcsolatában a sport?
Mert azért tudjuk, hogy Amerikában a sport, az gyakorlatilag meghatározhatja egy embernek a jövőjét olyan szinten,
és hogy egyetemrebe tud kerülni sport ösztöndia, tehát hogy egészen más típusú kultuszaga van, mint Magyarországon.
Így van, hát megint csak oda jutok, hogy egy hatalmas ország, hatalmas potenciál van lehetőségek tömkelege.
Természetesen, hogy ezt figyelembe kell venni, és lehetőséget kell adni a fiatal magyar sportolóknak is,
hogy ők megfelelő helyre kerülve, megfelelő képzettségekre tegyenek szert.
Az amerikaiak gyakorlatként kezelik azt, hogy ösztöndiakat ajánlanak fel már ismert fiatal sportolóknak,
bármelyik területen, de a vizilabdaterületén is.
És akkor az alatt egyetemi csapatokban játszanak, tehát tulajdonképpen megfizetnek idévezőjelbe szólva azért, hogy ösztöndiat kapnak.
Én azt hiszem, hogy ez egy nagyon jó módszert.
Gondoljunk csak bele, hogy régen is a mesterlegények ide-oda szétszorultak a világban, hogy megtanulják ezt az tamaszt, és aztán hazajöttek.
Tehát mi is abból indulunk ki természetesen.
Legyen az a sport, kultúra, gazdaság, bármilyen területen, hogyha valaki elmegy külföldre tanulni,
és nem csak feltétlen felsőobtatási képzésben, hanem megtanulni valamit, szakmát, más gondolatokat,
utána hozza azt haza és kamatoztassa itthon.
Én azt hiszem, hogy ez egy nagyszerű dolog, igen, a sportdiplomácia egyre fontosabb.
Gondoljunk bele, hogy egyre több a nagy nemzetközi rendezvény, világbajnokság, európa-bajnokság,
minden sportákban sorolhatnánk, hogy mi minden van.
Vizilamdánál is elmúlt egy-két évre visszanézve felsorolni nem nagyon tudjuk, hogy mennyi nemzetközi rendezvény volt,
és abból mennyit szerveztünk mi vagy rembeztünk mi Magyarországon.
Tehát ez mind a sportdiplomácia jelentőségét húzza alá, és azt, hogy a diplomácia megváltozott,
régen diplomáciáról beszéltük.
Aztán elindultak a szakdiplomáciák, legyen az külgazdasági diplomácia, public diplomacy,
kulturális sport, és így tovább szinte minden területnek van már mérhető saját diplomáciája.
És ez a helyes, mert valahol a nemzetközi kapcsolatok az adott sportákban, a sportterületen így tudnak kicsucsosodni,
ha van egy konkrét elképzelés.
Tehát nem adhok módon haladunk véletlenszerűen, hanem ez is egy tervezett rendszerben folyik.
Azt hiszem, hogy magyar részről a sportdiplomácia eléggé sikeres ágazott.
Úgy tűnik, hogy mindenhol ott van a diplomácia, ahol az emberek közötti és országok közötti kapcsolatokról beszélünk.
Most egy kicsit az amerikai és a magyar diplomáciáról beszéltünk, leginkább arról az időszakról,
amikor Bokor Balázs főkonzolbort Los Angelesben 2007 és 2012 között.
Én kívánom, hogy még sok remek sikert érjenek el most az izilabda szövetségnél,
többek között a sportdiplomácia terén is, meg hogy mi egyébként tudjunk majd izgulni a magyar csapatnak minél több mérközésen,
és örülhessünk annak, hogy nyernek.
Önöknek pedig, ha egy picitkét többet szeretnének meg tudni Bokor Balázs gondolkodásáról,
illetve arról az időszakról, meg a diplomáciáról, amit Los Angelesben törtött,
akkor olvasgassák a könyveit többek között a távolban, Magyar, a romai tányújorban, az én Hollywoodomat,
de nyugodtan meg tudják keresni egyébként az interneten is.
Én köszönöm szépen, hogy itt volt velünk, és tovább is sok sikert kívánok a munkájához.
Köszönöm szépen.
A száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra, a száradra
A podcastcsorozatunk az Amerikai Egyesült Államok Magyarországi Nagykövetségének támogatásával készült.