Egyszer Antonio Banderász elsétált előttem a nyugatinál. Nem ő volt az.
Ez egy pályázat második helyezettje, a száz szóban Budapest pályázat újra megjelenik,
és akinek van kedve egy kicsit körülnézni a száz szóban, mit lehet elmondani Budapestről, és milyen élmények érnek bennünket a városban,
ezt megteheti a budapesti önkormányzat előtti parkban, tehát gyakorlatilag egy szabadtéri kiállításra invitáljuk önöket,
mert újra megszervezték a száz szóban Budapest, tehát a Mindspace Budapestvőváros önkormányzata és a Budapest brand,
amivel most már gyakorlatilag azok számítanak, akik már egyszer részt vettek rajta, újra megvannak a győztesek,
és az egész pályázat szerintem egy folyamatos izgalom azoknak, akik részt esznek benne. Szóval, hogy indult az idei, mert azért a Covid ezt is meghatározza természetesen.
Erről fogom most kérdezni Varga Cili, aki a Mindspace munkatársa és a Száz Szóban Budapest történetíró pályázat egyik szervezője szeretettel köszöntelek.
Nézzük meg, hogy mennyire volt hatással rátok a mostani helyzet, mert azért, hogy egy szabadtéri kiállításra invitáljuk most az érdeklődőket, az nyilván a Covid-nak köszönhető, bár úgy különben sem rossz ötlet.
Igen, tulajdonképpen tavaly volt először ilyen óriás plakát kiállításunk, akkor teljes mértékben a vírus helyzetre való tekintettel.
Most pedig kicsit így lógott a levegőbe a dolog, hogy mi legyen, hogy legyen az eredményhirdetés, de végül aztán ugyan tetszünk, hogy az a legkisztonságosabb, hogyha nem tartunk nagy szabású eseményt.
Úgyhogy igazából ez a óriás plakát kiállítása az eredménye a pályázatnak, a diazotnakkal találkoztunk szűk körben múlt szombaton, de remélem, hogy jövőre már újra együtt ne felejtünk.
Hát így legyen.
Szeretik ezt a pályázatot.
Ugye ez a nyolc éve zajló folyamat, arra kén szereti az embert, hogy ilyen szösszenetekben gondolkozod, mert száz szó az hát egyáltalán nem sok.
Mégis azt látom, hogy még ez a száz szó is sokszor fölöslegesé válik, vagy legalábbis nem használnak fel a versenyzők száz szót, mert hogy például ez a második helyezett, ez annyira frappás, annyira megmutatja azt a hangulatot, amiről szól van, azt az egész érzést, hogy az embert meg tudni tömöríteni, hogyha jól értem.
Igen, igen, tulajdonképpen a száz szó az a maximum a pályázatik írásnak, úgyhogy, ahogy mondod, lehet kevesebb is.
De persze száz szóban is nagyon nehéz jó történetet írni, de az is igaz, hogy tulajdonképpen visszaadni azt, hogy milyen Budapesten élni, vagy milyen ez a budapestiség, az arra tulajdonképpen elég két mondat, mert ez a történet is kvázi szerintem sok mindenkivel megesett, hogy olyan volt, mint hogy látta volna valakit, de mégsem volt. Ez az annyira tipikus ilyen nagyvárosi élmény szerintem.
Gyakorlatilag 23 történettel találkozhatunk most a városházapartban, de ennél jóval több történet érkezik hozzátok. Hány történetet kaptatok idén, és hogy válogattátok ki, vagy hogy került az óriás plakátre ez a 23?
Idén 2000 történetet kaptunk, és ezeket a szálszóban budapest.hu hozzáadón keresztül lehetett beküldeni.
A pályázat anonim ez a szentű, hogy minden egyes történet kap, ha egy szám kódott, tehát a zsűri nem tudja, hogy kinek a történetét olvassa.
Első körben volt egy előzsűrizés, Szemes Máté és Szemes Botondileg, a Koltai Szonja elolvasta az összes 2000 történetet, és az ő pontozásuk alapján kialakult egy 400-as legjobb csoport, és ezeket olvasta aztán Janecskókat, a újságíró és a varódani költő.
És ők is lepontozták, és elután kialakult ki a legjobb 100 történet sorrendje, illetve inkább 125, és aztán személyesen is találkozott a zsűri, és megvitatták, hogy pontosan mink legyen a sorrend, hiszen mindenkinek volt személyes kedvence,
esetleg olyan, aki a pontozásból kimaradt, vagy valamiért hátrépsorolódott, és akkor érveltek és ütköztették a véleményeket, és így alakult ki a legjobb 100 történet.
És a legjobb 23-hoz pedig felkértünk illustrátorokat, akik szintén saját maguk döntették el, hogy melyik történetet választják, de ők sem tudták pontosan, hogy kinek a történet ér, szkészítenek illustrációt, úgyhogy igazából csak a történetek szövege alapján választottak ők is.
És neked van kedvenced?
Én is nagyon szeretem ezt az Antonio Banderasus történetet. Nagyon érdekes, hogy tovább is volt egy ilyen nagyon rövid történetünk, ami szintén két vagy három mondatos volt, és hogy mindig nagyon örülök az ilyen kreatív megoldásoknak, mert tulajdonképpen nem kell kitölteni a rendelkezésre alhozzá szót.
Tehát, hogy ez a maximum. És igazából nehéz is száz szóban írni tulajdonképpen, hogy ez jó jöjjön ki, de úgy tűnik, hogy akár két mondatban is el lehet találni, hogy milyen Budapest.
És volt olyan, amelyik kiesett, és azt mondtad, hogy hú, hát pedig én biztos voltam benne, hogy bekerül.
Hú, hát én igazából, megmondom őszintén, én most nem vettem részt az előzsűvésért, úgyhogy én csak a zsűrizésen voltam ott, de igazából nem, ahogy így bele-beleolvastam, ezek tényleg a legjobbak most, és nyugodtan mondhatom, hogy lelki ismerete zsűrink volt,
mert tényleg rászántak egy egész napot, és mindegyiket megmutatták, hogy melyik miért maradjon bent, vagy miért maradjunk ki, úgyhogy nagy munka volt ez.
Harc voltak a saját választottjaikért.
Abszolút, abszolút, igen. És idén az volt az extra, hogy ugye a barodani nagyon szereti a verseket, ezért munkájtől vers került be most a legjobb száz történet közé, de szemes Máté és szemes Botond is lobizott versekért, úgyhogy ez most egy kicsit ilyen szempontból vers köztpontú válogatás, ha mondhatok ilyet.
Egyébként ez nagyon alkalmazkodik a korunkhoz, mert ugye látjuk, hogy csak rövid, gyorsan, könnyen elfogyasztható dolgokat szeretünk, még olvasni is gyakran, de közben pedig felhívja a figyelmet arra, hogy azért olvas barátom, ne csak bámold az a küttyüt a kezedben, hanem valami értelmes dolgot csinálj, írjál, olvas, te is megteheted, és ráadásul felhívja a figyelmünket arra, hogy itt érünk ebben a városban, tehát erősíti a lokál patriotizmunkat,
hogy között van hol szám.
Igen, alapvetően ez is lenne a pályázatszéja, hogy kicsit így ez a két millió ember, vagy nem is tudom most pontosan hányan élnek itt hivatalosan, ne csak elmenjen egymás mellett, hanem ezeken a történetekeink keresztül kicsit belehelyezkedjenek a pa, hogy milyen lehet mondjuk vidékiként felutazni Budapeste,
vagy hazavágyni Budapestre, amikor nem lehet hazajönni, vagy milyen a villamoson ülni, és milyen az autóból szemlélni a város, vagy gyereknek lenni Budapesten ma, vagy mozgássérültnek akár.
Tehát én szerintem ez egy kicsit így érzékenyíti talán az embereket a városban, hogy lehet, hogy lótnak futnak a saját dolguk irány, de hogy esetleg egy pillanatra meg lehet állni és észrevenni a másikat is, hogy a kicsit jobban ödafigyenünk egymásra, akkor mindenkinek talán kicsit jobb lesz itt így élni.
Ugye nem csak az óriás plakátokon lehet látni ezeket, a képeket és szövegeket, hanem ezt kiadjátok most már harmadik évben könyve, és tehát a Pocket könyvek sorozatban.
Ez mennyire népszerű, mennyire szeretik az emberek?
Minden évben kiadtuk ezt kis könyven, és ahogy mondod szerencsére a harmadik éve már a Pocket-t működünk egymással,
és akkor sokkal több emberhez elér, igen.
Abszolút népszerű, most is találkoztam valaki, aki mondta, hogy már megvan az új és ütöki, visszamenőleg megvan az összes, szóval vannak hűtők is.
De ahogy láttam a közösségi médián, ugye mindenki nagyon lelkesen posztolta, hogy ő már megvette, vagy ha esetleg bekerült a könyve, akkor büszké mutatta, hogy az őt története is ott van a legjobb száz között.
És én úgy tudom, hogy ez 2000 példányban jelenik meg, és szerintem már újra is kellett nyomni tavaly, de ezt majd megkérdezem, mert nem vagyok biztos.
Szóval én azt gondolom, hogy szeretik az emberek.
Ugye ez a történet most Budapestről szól, de nemcsak Budapesten létezik, ez honnan jött ez az ötlet?
Igen, az alap gondolat az Dél-Amerikából származik, méghozzá Santiago de Chileből, ahol tavaly volt a huszadik év, hogy megrendezték ezt a pályázatot.
Ott rengeteg történetet kapnak évrel-évrel, tört-száz ezer, vagy nem is tudom.
Nagyon népszerű ott a pályázat, és tulajdonképpen ott a közösségi közlekedés különböző eszközeink is kikerülnek ezek a történetek.
Úgyhogy még több embert érnek el.
Nekünk is nagy álmunk, hogy egyszer ezeket a 4.6-on, vagy a trolling-on, vagy a metróalú járókon láthassák az emberek.
Hát reméljük, hogy ez majd így is lesz.
Meddig lehet megnézni a képeket egyébként a városházatérem?
A plakátkiállítást december 13-áig látogatható, és nagyon sok szeretettel várunk mindenkit.
És utána mi lesz ezekkel a plakátokkal?
Ezek a plakát helyek ugye a Fővárosi Jönkormányzat tulajdona, és ők időszakos kiállításokat szoktak ott tartani.
Nem tudom, mintánunk mi következik, de mindig értekezs dolgot szoktak ott vanni.
És akkor ti a plakátokkal mit csináltok?
Mondjuk nem telveztek egy árverést, vagy valami ilyesmit csinálni belőlük, vagy valahovak kitenni, argiváljátok?
Szeretetlen szállító, hogy ezeket nem lehet minket, mert ezek technikailag ott ragadnak, és aztán arra kerül az új.
Viszont a városházapark legvégén, egyébként tavaly óta kint van az elmúlt, az első hét év legjobb három helyezettel, és a hozzájuk készült inusztációk,
látogathatók egész évben, ott, ha valaki hátra sétál, az önkormányzat felé ott van egy ilyen palánk, sor a fák alatt, és ott végig lehet olvassni, hogy mikor mi volt a legjobb.
A holnapon meg lehet nézni az összes eddigi évet, az idei még nincs bent.
Hogyha vége a kiállításnak, akkor teszitek fel, hogy minél több ennézzék most élőben?
Igen, most kicsit az volt a célunk, hogy minél több ennézni kell élőben, de amarosan fel fogjuk tölteni az összeset a holnapra, hogy mindenézve.
Tehát, aki valamiért nem tud eljutni december 13-ig, és nem tudja megnézni élőben a plakát kiállítást, annak lehetősége lesz rá a Szászóban Budapest holnapján.
Én mindenféle javaslom, hogy sétáljanak el a képek nagy méretben. A szövegekkel együtt hihetetlen élményben lesz részük, úgyhogy december 13-ig a Városházatéren Szászóban Budapest,
ez most már nyolcadik alkalommal valósul meg, és mindez a Mindspace a Budapest Fővárosi Önkormányzat és a Budapest Brent közös rendezvényekén.
Én pedig köszönöm Var, a Csirenek a Mindspace munkatársának, a Szászóban Budapest történetíró pályázat egyik szervezőjének, hogy itt volt velünk, egy kicsit belavatott a résztetekbe, és sok sikert kívánok a munkátokhoz.
Köszönjük szépen!